Asi ne.
Za mě.
Za mě taky ne.
My jsme si to přijeli asi
každej prožít jako po svym.
A vlastně jsme ani nevěděli, že
je ta možnost jakoby bejt spolu.
No no.
Tím pádem jsme nad tim vlastně
ani nijak neuvažovali.
Jo?
A- Taky jsem o tom neuvažoval vůbec, no.
Myslim si, že kdybychom měli
znova, tak- Asi každej sám.
To jo no.
Ne, to mi přišlo třeba zajímavý to, co to jsem
si tam nad tim chvilku tak uvažoval, říkal,
kdyby se chtěl jako s partnerkou opravdu jako
poznat, tak tohle by mi přišlo zajímavý, třeba.
Že to si jako dokážu představit.
Asi tady ta chatka Ta láska, tak
je to i tak trochu k tomu určený.
No za mě, tak já už jsem o tom slyšel
asi před dvouma rokama, tak se tam
zasadilo nějaký semínko a nechal jsem to
tam tak nějak jako bejt, že asi někdy.
A vlastně iniciativa byla Tomášova, kdy
řekl hele, tady a tady, tady
tenhleten termín jdu, pojď se mnou.
Říkám OK, proč ne?
Taky to první info o tý tmě už jako přišlo před
docela dlouhou dobou, ale nebylo to nic,
co bych musel jako aktuálně hned zkusit.
A říkal jsem si, jo jednou, jednou,
jednou si to asi jako zkusim.
No a bylo to právě před nedávnem, kdy jsem
si doma zhasnul a nějak říkám, jé tma.
Při šekmižele pečený brambory.
No no no ale, ale jo.
Viděl jsem, že hned s tím půstem takhle.
Ne tak běžně jako třeba Tomáš, ale taky sem
tam to vystřelím někdy den, někdy den a půl.
Nejvíc jsem právě dával vlastně teďka.
Teďka jsem se tak nějak vyrovnal ty dva a půl
dne nebo tři dny, tak to jsem měl nejvíc.
No a musím říct, že to teda bylo
v průběhu docela docela v pohodě.
Až teďka posledních
pár hodin byly takový kritičtější.
Já měl pocit, že to bylo jakože o
hodně lehčí než v běžnym fungování, že
tady jako ten hlad ne-nepřicházel.
Jo, jasně, teď ke konci se mi tam
už ukazovaly nějaký druhý jídly.
To už jsem, jak ty jsi přijel tu kontrolu.
Já tam něco, jestli nevíš, kde
je nějakej vývar tady poblíž?
Jo?
Tak to už, to už byla přesně ta fáze, kdy se mi
tam zjevovali různý jídla, ale jinak dobrý.
Nějaký extra hlady nebyly a bylo to dobře.
No za mě, já jsem se těšil jak malej kluk.
Ne, že jako, jako ta zkušenost
jako taková byla skvělá.
Já jsem dokonce včera, jak jsem šel spát,
tak jsem si říkal hele, chtěl bych se
vzbudit ještě tak dvě hodinky předem,
abych si dal ještě takovou nějakou
závěrečnou meditaci a takový jako závěr,
závěr toho celýho a vlastně tak nějak, tak
nějak se to stalo.
Tak jsem si tam ještě pomeditoval a
přišla mi, přišly mi nějaký ještě
zajímavý myšlenky, zajímavý nápady,
který mě úplně nadchly, že úplně už
jsem prostě chtěl jít ven a už jsem to
chtěl jako tvořit.
Takže, takže jako skvělej, skvělej pocit
jako malej kluk, no úplně, kterej se těší
na nový hračky Já jsem se taky těšil teda
ven, ale říkal jsem si, jak zvláštně tam
jako v tý tmě tak plyne čas, že některý
chvíle mi přišly, že utíkaly extra
rychle.
Třeba vlastně do tý první kontroly.
Do toho po tom prvním dni jsem si říkal, to
ubíhá jako rychle, ale taky to bylo asi
způsobený tim, že člověk víc prospal v tý
první fázi, pak už jsem toho spánku jako
neměl tolik, tak pak už se to tak jako, pak
to ubíhalo pomalinku, ale hrozně mě tak jako,
jsem byl fascinovanej tím, jak, jak seš tam
ztracenej v tom čase.
A to mě na tom bavilo, že jo, vlastně jako úplně
jinačí než v běžnym fungování, kdy furt
něco jako děláš, tak se tam tak ztratíš tom,
tak tam tak seš a čumíš Hlavně čas, že jo.
Jo, jo.
Prostě neuteče, ty vole.
Mě bavilo, ale-ale jako už jsem se těšil, taky.
Už jsem se těšil ven, ale dokážu si asi
představit třeba delší pobyt, možná.
Možná nad tim budu uvažovat, jestli
by to přineslo třeba i nějakej
jinej zážitek takhle ještě delší.
Já asi ten klid takhle do všeho, do všech, všech
činností, do všeho, co dělám a prostě brát
to, brát to s klidem a mít v životě ten klid.
Jo to...
To tady se mnou hodně hrálo, no to.
Jo, to souhlasím, to souhlasim.
A za mě ještě plus nějaký, došlo tam k
nějakýmu odpuštění, takže taky prostě
bejt, bejt tady v klidu a nějaký věci.
souhlasim, a odpouštět a nedržet si nějaký věci.